Toată viața ei a vrut să predea la Colegiul Wellesley.
Deci atunci când a apărut un post vacant la catedra de Istoria Artei
și-a urmat țelul până a obținut postul respectiv.
Se spunea că Katherine Watson,
o profesoară care preda pentru cei din anul întâi în statul Oakland,
era mai degrabă deșteaptă decât cu înaintași însemnați.
Și din acest motiv această noncomformistă din California
se îndrepta către cel mai conservativ colegiu din țară.
-Mă scuzați. -Ah, mă scuzați.
Mă scuzați.
Mă scuzați. Autobuzul?
-Mergeți drept înainte, doamnă. -Mulțumesc.
Dar Katherine Watson nu venise la Wellesley să se adapteze.
A venit la Wellesley pentru că a vrut să facă ceva deosebit.
-Violet. -Profesorul meu favorit de italiană.
-A fost o vară frumoasă? -Superbă, mulțumesc.
-Cine este doamna de acolo? -Unde?
Ah, Katherine Watson. O profesoară nouă. Istoria Artei. Abia aștept să o cunosc.
Cine bate la Poarta Cunoașterii?
-Eu reprezint toate femeile. -Și ce urmărești?
Să îmi trezesc spiritul prin muncă multă
și să-mi dedic viața cunoașterii.
Atunci ești binevenită.
Toate femeile care caută să te urmeze pot să intre aici.
Declar începerea noului an academic.
Ce păcat că nu ai venit ieri. Este așa de liniște înainte să vină fetele.
Sunt doar câteva reguli. Nu se fac găuri în pereți.
Nu sunt permise animalele de companie, radioul sau casetofonul după ora 8 în timpul săptămânii
și ora zece în week-end.
Nu aveți voie cu aragaz și bărbați.
Este ceva în neregulă?
Nu cred că rezist un an fără aragaz.
Așa-i că sunt frumoase așternuturile cu flori pe ele?
Și ia uită-te.
Se potrivesc.
Frumos, nu? Camera ta e aici.
Camera mea este peste hol...
și al Amandei Armstrong în capătul opus.
-Ai crescut aici? -Toată viața am trăit aici.
O să-mi cunoști părinții când au să vină în vizită.
-Vin în vizită? -Regulat.
-Ce predai? -Arta discursului, elocvență și stăpânirea de sine.
Cina e comună, o să mă ocup eu de ea.
Dar micul dejun și prânzul sunt separate. Deci...
fiecare dintre noi are câte un raft separat. O să pun eticheta ta azi.
Nu trebuie să îți spun că ce e pe fiecare raft e foarte sacru.
Știam de când ne-am cunoscut
că o să fim imediat prietene.
Ai grijă. Sunt capabile să simtă frica.
-Bună dimineața. -Bună dimineața.
Mulțumesc.
Acesta este cursul de Istorie a Artei 100.
O să urmăm cursul doctorului Staunton.
-Aveți ceva întrebări? -Cum vă cheamă?
-Ce-ar fi să zici tu prima cum te cheamă? -Connie Baker.
-Katherine Watson. Mă bucur. -Doctor Watson, presupun.
-Încă nu. Și tu ești? -Giselle Levy.
Giselle. Stinge cineva vă rog lumina...
-Susan Delacorte. -Mulțumesc Susan Delacorte.
Omul a simțit impulsul de a crea din cele mai vechi timpuri.
-Îmi poate spune cineva ce este asta? -Bizon Rănit, Altamira, Spania,
cam la circa 15 000 Î.Hr. Joan Brandwiyn.
Foarte bine, Joan.
Cu toate că aceste picturi sunt foarte vechi, sunt sofisticate din punct de vedere tehnic pentru că...
Grosimii liniilor și umbririi de pe spatele bizonului.
-Așa este? -Da, este exact așa.
Următoarea poză.
Aceasta poate că nu e atât de familiară. A fost descoperită de arheologi...
În 1879, în Lascaux, Franța. Datează din 10 000 înaintea erei noastre.
Este deosebită din cauza liniilor continue care descriu mișcarea animalului.
-Impresionant. Numele? -Herghelie de cai.
-Am vrut să zic, numele tău. -Îi spunem Flicka.
Elizabeth Warren. Mi se spune Betty.
Foarte bine.
Și Betty este corect.
Dacă ceva este antic, nu înseamnă că este primitiv.
Să vă dau un exemplu. Următoarea poză, te rog.
Mycerinus și regina lui. 2470 îen.
Este o statuie funerară a faraonului și reginei sale
care a fost creat pentru a proteja ka-ul faraonului. Spiritul.
Ați mai făcut cursuri de Istoria Artei până acum?
Nu.
Să continuăm. Schimbă.
Scrib șezând. Egipt, 2400 îen.
Cuplu de țărani la arat. Secolul al 16 îen. Egipt.
Zeița Șarpelui. 1600 îen. Minoian.
Frescă. Minoa. 1600 îen. Minoian.
Mască Funerară. Era miceniană. 1200.
Aprinde cineva...?
Mulțumesc.
Să ridice mâna numai
cei care au citit tot textul.
-Și lecturile suplimentare. -Foarte departe de ceea ce e în statul Oakland, nu?
Chiar că învățați, nu glumă.
Dacă nu mai aveți ce să ne arătați, am putea merge la studiu independent.
De fapt...
Am fost odată în California. Cum poți să lucrezi când e așa frumos afară?
-Ne bronzăm la ore. -Da?
Nu.
Nu toată lumea a dorit să fii aici.
Nu spun nume.
Aceste posturi se schimbă de obicei repede. Foști studenți, cunoștințe, știi cum e...
Oamenii potriviți.
Cel pe care l-au vrut a primit un post la Brown și nimeni altcineva nu a mai fost accesibil.
Deci iată că ai primit tu postul.
Poți intra acum. Baftă.
Primul curs a lăsat multe de dorit, domnișoară Watson.
Și sunt curios în legătură cu subiectul cursului.
Sugerați: "Picasso va face pentru secolul 20,"
"ceea ce a făcut Michelangelo pentru Iluminism", închei citatul.
În termenii influenței exercitate asupra școlilor.
Deci acele materiale create în zilele noastre
date cu vopsea și pătate,
sunt la fel de valoroase ca și atenția pe care o acordăm Capelei Sixtine a lui Michelangelo?
Nu le compar între ele.
Ați văzut vreodată Capela Sixtină, domnișoară Watson?
Ați stat literalmente acolo?
Nu am fost niciodată în Europa.
Pot să vă asigur că aici vreau să fiu mai mult decât orice pe lume.
Sper că data viitoare o să aveți un subiect mai bun pentru curs, domnișoară Watson.
-Salut. -Eu sunt.
-Salut! -Apel cu taxă inversă de la Kathrine Watson.
-Acceptați? -Normal, normal că accept.
Totul e în regulă?
Da.
Este dificil, nu?
Cum sunt cursurile?
Sunt niște snobi, nu?
-Nu-mi place să-ți spun, dar ți-am spus că așa va fi. -Nu trebuie.
Nu pot vorbi acum.
O să îți scriu mâine.
Deci ai un prieten?
El e...acolo. Eu sunt aici.
Mare distanță. Tortură. Știu. Vino. Vino aici și stai jos.
Când Lenny a plecat pe mare, aproape că mi-a frânt inima.
Ne-am scris zilnic unui altuia până când...
A fost un om mare.
-Îmi pare rău. -Asta a fost acum o sută de ani.
Mă bâlbâi.
O iubesc pe Lucy. Cu toate că e comunistă.
Singurul lucru ce e roșu la Lucy e culoarea părului.
Și acela e fals. Deși a spus asta.
Wintchell a scris-o.
Amanda Armstrong. Văd că ai supraviețuit.
Katherine Watson. Abia.
Ah, bine. Ați făcut cunoștință. Katherine a închiriat a treia cameră.
Ce ziceți de o mică cină înainte de "Care e replica mea"?
Ce zici de un pahar de băutură?
Predecesoarea ei a murit în mai.
Predecesoarea?
Știi, predecesoarea.
Josephine Burns. A predat biologie timp de 30 de ani.
O să îți placă aici, Katherine. O să vezi.
Deja îmi place. Sincer, este frumos. Este perfect, de fapt.
Nu te păcăli pe sine. Au gheare sub mănușile albe.
Cine?
Absolvenții, copii lor, facultatea. Toată lumea.
Să ai grijă de tine.
Îi sperie dacă libertatea e prea mare.
-Încetezi, te rog? -Oh, îți dau un sfat.
Să nu le lași pe fete să știe că te-au afectat.
-Nu m-au afectat deloc. -Bravo ție.
Aproape că m-ai convins
-Ce este acolo? -Voi să-mi spuneți.
Cadavru, de Soutine. 1925.
-Nu este în curs. -Așa este.
Este bun de ceva?
Haideți, doamnelor. Nu există răspuns greșit.
Și nici nu există curs care să vă spună ce să gândiți.
Nu e chiar atât de ușor, nu?
Bine. Nu. nu e bine.
De fapt nici nu i-aș spune artă. Este ceva grotesc.
Nu există nici o reglementare împotriva artei grotești?
Cred că are ceva agresiv în ea...
-și erotic. -Pentru tine, toate au ceva erotic în ele.
-Totul e erotic. -Fetelor.
-Nu există standarde? -Desigur.
Altfel o pictură de catifea ar fi echivalentă cu un Rembrandt.
Unchiul meu Fredie are două picturi din astea. Îi plac la nebunie.
Există standarde, tehnici, compoziții, culori, chiar și teme.
Deci dacă sugerați că bucata aia de carne putredă este artă,
și mai ales artă de calitate, atunci ce o să învățăm?
Exact asta.
Ai scos în evidență noul curs, Betty. Mulțumesc.
Ce este arta? Ce o face bună sau rea?
Și cine decide asta?
Următoare imagine, vă rog.
Acum 25 de ani cineva a zis că asta este extraordinară.
-Observ. -Cine?
Maică-mea. Eu am pictat asta de ziua ei.
Următoare imagine. Ea e maică-mea.
-Asta e artă? -Este o poză de amator.
Dacă vă spuneam că a făcut-o Adam Ansel, ar fi fost diferit?
-Arta nu este artă până nu spune cineva că este artă. -Este artă!
-Oamenii îndreptățiți să spună asta. -Cine sunt ei?
Betty Warren!
-Ce norocoși suntem că o avem printre noi. -Du-te naibii.
Dai înapoi la pictura lui Soutine, te rog?
Uitați-vă la ea încă o dată. Uitați-vă profund la ea.
Să încercăm să ne gândim la o nouă perspectivă.
Bine, să ne întoarcem la capitolul trei. L-a citit cineva?
Bine.
"Când ți-ai fixat cursurile și ai dat de barca vieții tale,"
"atunci ia o țigară adevărată. Ia un Camel."
Am cursurile, am Camel-ul. Unde e barca vieții mele?
-Giselle, unde e barca vieții mele? -Vărul lui Betty nu e destul de bun?
-Încă nu l-am cunoscut. -Nu o încuraja.
O conduce acasă pe Connie doar ca să îi facă un favor.
De ce ești așa?
Nu am vrut să spun asta.
Sunt atât de stresată din cauza nunții.
Îți dai seama că 2 noiembrie e peste 2 săptămâni?
-Ah, dragă. -Nu o ai.
-Nu te duci. -Poftim. Poftim.
Acum lucrez la așezarea la masă, așa că o să-ți șterg numele.
-Pot să mă uit și eu? -Nu.
Să mă uit. Pot să mă uit o secundă?
-Vrei să vezi unde stă Bill. -Nu. Am terminat. Nu?
Nu? Așa-i, Giselle?
La naiba.
-Seamăn cu ea? -Cu cine?
-Katherine Watson. -Te referi la "porcăria este artă"?
-Cred că este extraordinară. -Păi nici un bărbat nu dorit-o.
-Nu a murit încă. -Are cel puțin 30 de ani.
-Oh, nu. Nu. -Cred că nu a vrut niciodată copii.
Pentru că să știi,
Katherine Watson a trebuit să accepte acest post pentru a scăpa din California.
Hai lasă-mă.
A avut o relație amoroasă cu un star de la Hollywood.
-A venit aici ca să scape. -Asta e ridicol.
-Cu cine? -Nu știu.
Cu cine, Giselle? Nu fii de rahat! Spune-mi!
-Nu cred. -Spune-mi. Nu, nu e. Tu știi ceva.
-Știi ceva. Spune-mi. -Este William Holden.
-Fantastic! -Știu.
Cine e?
William Holden.
Știu. Știu. Am întârziat. Sunt...Merit morala cea mai mizerabilă, scuze, iertare.
Vă face probleme?
Dacă fetele astea nu știu să se întoarcă la timp, știți ce zic eu? Încuiați-le.
Haide. Afară! O să încui ușa. Afară!
Ora de culcare, fetelor. Ora de culcare. Haideți. Culcarea.
-Salut, Betty. -Ora de liniște, fetelor.
Femeile ca și Katherine Watson nu se căsătoresc
-pentru că așa vreau ele. -Nici o femeie nu hotărăște să trăiască
fără familie, numai dacă nu se culcă cu profesorul ei de italiană.
-Toată ziua critici. -Nu-i adevărat.
Cum să nu. Est fiica mamei tale.
Este un complex Electra clasic.
Nu te învinovățesc. Adică...
Cine nu ar dori să o omoare pe maică-ta?
-Salut. Cum e iubițelul de la Harvard? -Divin.
Ai o țigară în plus?
-I-ai făcut tema? -Normal.
-Vrei să o faci și pe a mea? -Nu.
Asta nu e ceea ce cred că e, nu?
De unde o ai?
De la sora medicală a școlii.
-Este împotriva legii. -Oh, dragă. Asta e cel mai bun prieten al unei fete.
-Numai a unei categorii. -Faceți cunoștință cu ultima mireasă virgină.
-Spencer este un gentleman. -Și chiar și gentlemanii au scule.
-Poate o să fac și eu rost de una. -Ce anume? De o sculă?
Nu fii proastă, Connie.
Poate că cineva, cândva, undeva va fi interesat.
Asta în caz de. O să fiu pregătită, în caz de.
Chiar a fost necesar să faci asta?
Am fost învățată să vorbesc sincer.
Bine. Ești o târfă.
Am aflat nu demult că Amanda Armstrong,
sora noastră medicală, distribuie contraceptive fetelor de la Wellesley.
Acest lucru este unul rușinos pentru o instituție
care se mândrește cu strictețea sa.
Haide, haide! Se organizează asta din ani '80.
-Cine câștigă se va mărita prima! -Voi chiar aplicați asta literalmente?
Numai fata care a câștigat. Ia uită, este Phyllis Nayor!
Bravo ei. Întotdeauna mă învinge.
-De ce trebuie cărucioarele? -Bărbați deja au.
Acum vor copii.
Ați văzut asta?
Ce este?
Este un atac pe prima pagină la adresa Amandei Armstrong. Betty Warren a scris articolul.
"Aducând contracepționale la comandă, sora medicală a școlii noastre"
"nu face altceva decât să încurajeze nesimțirea."
Doar nu au să o arunce în lac!
-Vin acum, Phyllis! -Ați văzut asta?
Nu mi-aș face griji în locul tău. Betty e doar o fată care face vâlvă.
La fel a fost și Lizzie Border și mama ei nu a fost președinte
-al asociației absolvenților. -Să îi aducă cineva un prosop acelei fete!
-Ea e mama ei? -Apple, tree (măr).
O să aibă probleme Amanda?
Amanda trebuie să înceapă să își vadă de ale ei.
Secretul supraviețuirii în Welleslay e să nu fii niciodată observat.
Ciao, Mona Lisa.
Marele erou de război.
Crede că e cineva special.
Se culcă cu studentele.
Aurul e în regulă. Șervețelele sunt vulgare.
Paharele ar trebui să fie aurite.
Cutiuțe cu zahăr, aurite și albe, umplute cu ciocolată. Fără lumânări.
-Mai degrabă frezii decât margarete. -O alegere înțeleaptă, doamnă.
Garoafe nu.
-Ați fost deja la coafor? -Suntem pe cale să facem asta.
Aici e așezarea la masă și bărbații de onoare ai lui Spencer.
Ah, aproape că am uitat.
Am vorbit cu el în legătură cu cititul poeziei. Nu prea vrea să citească. Am spus că e bine așa.
Ne scuzi pentru o secundă, Joan.
O soție bună îl lasă pe soț să creadă că totul a fost ideea lui,
-chiar dacă nu e așa. -Nu-mi pasă dacă o citește.
O să îți pese, dacă în viitor te vei gândi cum a fost.
Acum ia vezi dacă poți să-l convingi cumva.
Sunt aici de 21 de ani, Jocelyn.
-Îmi aduc aminte de când erai studentă. -24, dacă pui și aia la socoteală.
Atunci ce e cu piesa asta de teatru?
Nu putem părea că încurajăm comportamentul sexual.
Bine. Deci e vorba de aparențe, atunci? Nu.
Bine, bine.
În regulă. Promit să nu par că simpatizez, că încurajez...
...sau cum a spus domnișoara Warren? "Liberal".
Pe cuvântul meu de pionier.
Vineri aproape toată după-amiaza am încercat să conving consiliul
că dosarul tău este impecabil,
că nu o să mai împarți contraceptive,
și că o să faci o declarație publică în acest sens.
Nu vreau să fac o declarație publică.
Nu contează, Amanda.
Te-au concediat.
Nu mai depinde de mine.
Și șampania asta nu e la locul ei.
Și sus și jos. Și sus și...
Katherine. Bună seara, domnișoară Watson.
-Bună seara, domnișoară Watson. -Haideți și dumneavoastră.
Nu.
-Bună seara, domnișoară Watson. -Bună seara, domnișoară Watson.
Și jos. Foarte frumos. Foarte frumos.
Salut.
Am auzit de Amanda. Îmi pare foarte rău.
Nu mi s-a părut că era foarte afectată. Eu aș fi în locul ei.
Nu prea primești multe șanse pe aici.
Asta depinde cât de tare te urăsc.
Pot să-ți fac cinste cu ceva de băut? Sau ai venit aici pentru cină?
Cât durează cursul pentru mariaj?
Dați-i doamnei o cameră.
Soțul vostru este la o răscruce în carieră.
Este în competiție pentru promoție cu alți doi bărbați, Smith și Jones.
Pentru a ajunge în top, ați hotărât să-l chemați pe șef
împreună cu soția la cină la ora șapte.
Ați planificat cu grijă cina...
ați pus masa și ați chemat o dădacă.
-Avem copii! -Da, iar eu am gemeni!
Și atunci, surpriză. Este 6:15...
și vă sună că Smith și Jones împreună cu soțiile,
au fost invitați la cererea șefului.
Fiind absolventă la Wellesley
vă păstrați calmul și înțelegeți că
șeful vă testează împreună cu soțul. Ce faceți?
-Da? -Cereți divorțul?
Foarte interesant.
Dar treaba e că nu e o glumă.
Peste câțiva ani singura responsabilitatea a voastră
o să fie să aveți grijă de soț și de copii.
Cu toate că ați venit aici
să luați ușor un 10...
dar nota care contează e cea pe care o să el, nu eu.
-O să trebuiască să... -Orice faci,
n-o pune pe soția șefului lângă soțul tău.
-De ce nu? -Pentru că se culcă cu el.
Acolo ai învățat să vorbești italiană? În Italia?
Da.
-Ai un prieten? -Da.
Dacă ai fi fost a mea, nu ți-aș fi dat drumul.
Nu ți-aș fi cerut acordul.
Da, am auzit că ești emancipată.
Un gânditor pentru viitor.
-Așa ești? -Sunt multe prejudecăți pe aici...
După câte mi-am dat seama.
O familie potrivită, o școală potrivită, artă potrivită, fel de gândire potrivit.
Nu mai trebuie să gândești separat la toate astea.
Cum vrei să ieși în evidență dacă iei totul în glumă?
Oh, Katherine Watson a venit la Wellesley să ne elibereze? Haide.
-Mersi pentru băutură. -Nu, nu. Așteaptă. Doar glumeam.
Au propriul lor fel de a face lucrurile.
Trebuie să găsești o cale de a nu-i încurca. Toți a trebuit să găsim.
Îmi pare rău.
Acum cinci ani, mi-au dat peste mână.
Dar acum există un consiliu de protecție și toate alea.
Ei cred că ești periculoasă?
Nu, nu, dragă. Nu. Nesupusă.
Am ajuns în acel punct
în care nu mai știi cine pe cine protejează de la ce.
Sau ar trebui să spun de la cine? Cui îi pasă oricum?
Ei îmi fac un favor de fapt.
O să te descurci?
Chiar mai mult de atât.
Trebuia să plec când a murit Josephine.
Nu mi-a mai rămas nimic de iubit aici. Deci...
Alo?
-Domnișoară Watson? -Da. Sunt aici în spate.
Nu am mai fost în partea asta a campusului. Unde suntem?
În terenul neutru. Să zicem.
Intră.
Ce sunt toate acestea?
Diferite lucruri din diferite zile.
Oameni care mă inspiră, artiști pe care îi admir, reviste pe care le urăsc.
Deci ai venit să mă vezi.
-Mi-ați dat 7. -Am fost miloasă.
Tema era să scriem despre Bruegel. Asta am făcut.
-Nu, tu de fapt l-ai copiat pe Strauss. -Am citat un expert.
Dacă vroiam să știu ce a gândit el, îi cumpăram cartea.
Domnișoară Watson, cu tot respectul cuvenit,
Bruegel a fost un nuvelist. Găsește nuvelele.
Desfă-le în bucățele. Poate că o să-ți și placă.
-Îmi mai dați o șansă? -Așa se pare.
Acela e dosarul meu? Ce scrie în el?
Să vedem.
-10 pe linie. -Până acum.
Președinte al societății poetice, căpitan al echipei de discuții,
căpitan al clubului de tenis, fondator al ligii de horticultură.
-Zici că sunt foarte pompoasă. -Da, așa e, dar foarte ocupată.
Și spune că vrei să dai la drept. Unde ai dori să dai?
Nu m-am gândit la asta. După ce termin, mă mărit.
-Și apoi? -Și apoi o să fiu căsătorită.
Le poți face pe ambele.
Numai așa, dacă ai merge la o facultate de drept, unde ai merge?
La Yale.
Păstrează cinci locuri pentru femei, un loc neoficial pentru una de la Wellesley.
Dar nu prea te-ai gândit la asta.
Trezește-te, Joanie. Trezește-te.
Bine, nu te trezi.
Nu ai să auzi ce am de spus despre Tommy și Spencer
care caută inele de logodnă
pentru tine.
Ești sigură?
Asta am vrut mereu, nu?
O să fim cele mai bune prietene, iar soții o să fie cei mai buni prieteni
și o să avem case alăturate și copii împreună,
și o să fie cei mai buni prieteni.
O să fii doamna Tommy Donegal.
Când?
O să aduc mâine polonicul. Tu dormi în continuare.
Prima parte a examenului o să consiste din două perechi de imagini.
Vă rog să le identificați pe fiecare prin nume, perioadă și dată.
Și apoi le comparați și să scoateți în evidență diferențele.
Aveți 10 minute pentru fiecare pereche.
O să scrieți un eseu de 1500 de cuvinte
în care să descrieți diferențele în stil între Raphael și van Eyck.
Privirea în față, domnișoară Delacorte.
Aveți 40 de minut.
Succes.
-Mă scuzați. -Domnule guvernator. Încă o poză, vă rog.
Pe aici, vă rog. Mulțumesc.
Mă scuzați.
Chiar că este un eveniment mare.
-Sunt surprins că am fost invitată. -Păi uită-te în jur,
Cine nu a fost?
Ai auzit expresia: "Să ții ritmul cu familia Jones"?
Cum să nu.
Domnul și doamna Jones.
Familia istorică în carne și oase despre care se vorbește în zicala aceea.
E bine să știi asta.
El e!
-Mulțumesc. -Îmi pare să vă văd.
-Vă mulțumesc mult de tot. -Ce rochie frumoasă.
Bună, mă bucur că ați venit.
-Suntem împreună. Masa 19. -Bine.
Doamne ajută!
Guvernatorul e în spatele tău. Nu te întoarce.
Ce formația bună.
-Violet? -Da?
-Te superi dacă stau aici? -Nicidecum.
Aici. Mulțumesc.
-Ce formație bună. -Într-adevăr.
-Bună, Katherine. -Bună, profesore Dunbar.
Eu vreau un Manhattan. Ai dori ceva?
Nu, mulțumesc.
Eu vreau un Jack Daniels și ghimbir.
Trece la acțiune.
Știam că o să se dea la ea.
E prea bătrână pentru el.
Este prea deșteaptă pentru el.
Ține puțin.
-Cântă melodia noastră. -Ce?
-Cântă melodia noastră. -Te-am auzit.
-Bună. -Bună, Giselle.
-Alegerea femeilor? -Desigur.
Mă scuzați.
Doamnelor și domnilor! Faceți liniște!
Care e treaba cu poezia pe care ai vrut să o citesc?
-A fost ideea ta, ții minte? -Nu am spus niciodată așa ceva.
Sunteți gata?
Excelent.
Am scris asta jos, în caz că ai uitat. Este poezia mea preferată.
Zâmbiți.
Betty, am încercat să mă gândesc cum să îți spun ce simt pentru tine.
Dar mai bine
citesc poezia ta preferată.
-Bună prindere/partidă. -Ai zis bine.
Este un dulceag. Domnișoară Watson!
-Este un favor. Ții minte? -Hai lasă.
Doamnă Watson, vreau să vă fac cunoștință cu Tommy.
Tommy, vino aici pentru o secundă
Ești atât de frumoasă.
-Ea e Katherine Watson. -În carne și oase.
-În continuu a vorbit de dumneavoastră. -Ah, încetează.
-Știi ce vreau să spun? -Da.
-Ați impresionat-o cu ceva. -Se pare că și tu ai impresionat-o.
-Le prepari atât de bine. -Mulțumesc.
Și eu am avut pe cineva, îl chema Lenny.
Îmi amintești atât de bine de el.
Avea o chestie
mică și ciudată unde se întâlneau cei doi dinți din față...
Se suprapuneau.
Este mort.
În Pacificul de Sud.
Părinții mei spun că viitorul meu se întrevede la orizont.
Apoi că orizontul este o linie imaginară
care se reduce în timp ce te apropii de el.
Cred că o să mă întorc la locul meu.
M-am simțit bine de tot. Mulțumesc.
Connie.
-Asta e faza în care scapi de mine? -Nu.
Am crezut că...
ai terminat-o cu mine.
-De ce ai crede asta? -Betty a spus că tu...
Nu vreau să profit de tine. Știu că asta a fost un fel de favor.
Mie mi-a făcut favorul, nu ție.
Haide, dansează cu mine.
Este prea bună cu mine.
Poate că ai dreptate.
Și eu sunt prea bună pentru tine.
-Dar sunt standarde joase. -Am crezut că ne-am înțeles primăvara trecută.
Atunci poate nu trebuia să facem dragoste vara.
Încetează.
Ești gata?
Vrei să știi ceva interesant?
Lenny nu e mort.
Nu literalmente.
El...
Este căsătorit.
Are soție și copii,
și casa ipotecată.
Trebuia să fie ale mele, în afară de soție.
Și tu...Tu nu semeni deloc cu el.
-Barman urât ce ești. -Încetează.
-Nici nu ai ști să îi lustruiești pantofii. -Îmi pare rău.
Nu trebuia să se ajungă aici.
-Pe unde? -Să mă uit aici.
Nu sunt sigură.
-Unde să mergem? -Cred că e aici.
Veniți pe aici. Aproape că am ajuns acolo.
Joe.
-Bună. -Bună. Ce mai faceți?
Bine. Îți mulțumesc pentru asta. Ești un prieten adevărat.
Plăcerea a fost de partea mea. Ați venit exact la țanc.
Iat-o.
-Iată o pictură a lui Jackson Pollock. -Într-un cuvânt.
Începusem să mă obișnuiesc cu cadavre, cu carnea putredă fiind artă și acum asta.
Sper să nu trebuiască să scriem o lucrare despre asta.
Fă-mi o favoare.
Faceți-vă o favoare. Nu mai vorbiți și uitați-vă.
Nu trebuie să scrieți o lucrare. Nici măcar nu trebuie să vă placă.
Trebuie să
o luați în considerare.
Asta e tot ce trebuie să faceți azi. Când ați terminat, puteți pleca.
Slavă Domnului că Betty nu e aici.
De unde ai apărut?
De pe Marte.
Ce coincidență.
Tom Donegal a venit să o vadă pe Joan. Așa că am ieșit la plimbare.
De ce?
Pentru că să pot face asta.
-Katherine? -Da?
-Ai un minut? -Desigur.
Să ne plimbăm.
-Te duci acasă de sărbători? -Nu.
-E prea departe? -Prea scump.
Dar niciodată nu am avut parte de un Crăciun în Noua Anglie, așa că...
-Nu te-a deranjat vremea noastră? -Îmi place aici.
Ție îți place?
Am primit unele telefoane în legătură cu metodele tale de predare, Katherine.
Sunt un pic neortodoxe,
pentru Wellesley.
-Noi suntem conservatori, Katherine. -Da, am observat.
Deci dacă vrei să rămâi aici,
-Asta e întrebare? -Mai degrabă o discuție.
-În legătură cu șederea mea aici? -Vei avea o verificare în Mai.
Până atunci,
predă mai puțină artă modernă.
Sărbători fericite.
Și dumneavoastră la fel.
-Bună ziua. -Ah, bună...
Sper să primești inelul!
Pa, fetelor, ne vedem la anul. Călătorie plăcută.
Care e marele secret?
O să auzim de isprăvile lui Spencer?
Încetează. O să ne spună când o să fie pregătiți.
Sunteți pregătiți?
Așa-i că-i cea mai drăguță. Treci aici, tu.
Spencer a fost făcut partener junior.
-Era și timpul. -Și este și o creștere destul de mare de salariu!
-Betty! -Ce-i? Pot să spun asta, nu?
Lui Tommy și Joan?
Păi să știi că este. Așa că nici copii nu sunt atât de departe.
Să luăm cafeaua în sufragerie, bine?
Te ajut eu.
-Țineți-i închiși. -Bine.
Ce frumos! Ai tot ce ai visat.
Și tu vei avea.
Am să îți spun un secret. Juri că nu spui la nimeni?
Am fost acceptată la facultatea Yale.
Unde?! De ce?! Nu vrei să fii avocat.
Poate că vreau.
Nu schimbi țeluri fără să mă întrebi și în schimb te înscrii la drept?
Numai așa. Nu ne-am gândit că am să intru.
-Care "noi"? -Eu și domnișoara Watson.
Ea a completat cererea mea de înscriere.
Cred că glumești! Ce drept are să facă asta?
Te căsătorești!
În primul rând nu am nici un inel pe deget.
În al doilea rând le pot face pe ambele. Sunt în stare.
-Și Tommy ce părere are despre asta? -Nu știe. Nimeni nu știe.
-Nici măcar ea? -Nimeni.
Joanie! Betty!
Ești atât de aproape să obții tot ce ai dorit vreodată.
Și tot atât de aproape de a pierde totul.
Am primit un telefon. Au nevoie de mine mâine la New York.
Joan și Tommy sunt aici. Nu poți pleca dimineața?
Atunci aș rata întâlnirea. Îmi pare rău, oameni buni. Amânăm pe altă dată?
-Desigur, prietene. -Ne vedem la anul.
La mulți ani și Crăciun fericit.
O să te sun mâine dimineață.
Dorește cineva cafea?
Ia ghici cine are un dar de Crăciun timpuriu?
-Oh, Doamne! Cum poți trăi așa? -Cum adică?
O să așteptăm să te aranjezi puțin.
În viața asta? Nu se va întâmpla asta. Haide aici, frumoaso.
Ce faci aici?
-Încă îți mai place aici? -Da. Îmi place să cunosc fetele.
Majoritatea timpului.
-Și vremea. -Da, vremea e frumoasă.
-Ți-e frig? -Da.
-Buzele tale sunt albastre. -Îmi plac așa.
De ce nu ți-ai adus un palton?
Bill.
Giselle, ce faci aici?
Îngheț.
S-a terminat. Nu ne mai putem vedea.
-Nu pot. -Știu.
Da.
Vreau să vorbesc cu tine.
Haide.
Mi-a fost tare dor de tine.
Ești frumoasă.
Viața fără tine,
parcă nu e viață.
Și nu vreau să trec prin viață fără să o fi trăit. Tu?
Nici eu.
Te iubesc atât de mult că m-aș muta aici în cutia asta frigorifică dacă asta vrei.
Fă un om demn din mine.
Domnișoară Watson?
Bună. Nu știam că sunteți aici.
Giselle Levy, Bill Dunbar, el este...
-El este...Paul. -Logodnic.
De un minut și jumătate încoace. Paul Moore.
Doamne. Felicitări! Logodnicul dumneavoastră?
Cred că sunteți foarte fericită.
Nu cred că și-a revenit încă.
Nu mi-am revenit.
-Luați loc. O să facem un toast. -Ne-ar plăcea. Dar ne grăbim.
Dar este extraordinar. Felicitări, bătrâne.
-Felicitări. Crăciun fericit. -Haide, să...
Cele mai bune urări pentru voi doi. Pa.
Nu, Paul.
Nancy o să facă atac de cord. Are niște reguli.
-Haide. -Nu.
-De ce? -Am spus nu. Nu mă simt în largul meu.
O să îți fac patul jos aici.
Ce faci?
Ce, glumești?
Am venit 3000 de mile ca să te văd. Și mă pui să dorm jos aici de unul singur?
Încetează. Încetează pentru o secundă.
-Spune-mi ce naiba se întâmplă. -Nu știu.
Simt că îmi scapă totul de sub control.
Nu ne-am uitat unul la altul de trei luni
și acum ești aici și am acest inel pe deget.
Care te deranjează de asemenea?
Ultima dată când m-am gândit la noi, nu eram la faza asta.
Când a fost asta?
Bill...
Mă cheamă Paul.
Nu spun că nu.
Nu, nu spui nimic.
De fapt niciodată nu spui nimic exact.
Dacă ai nevoie de mine pentru orice altceva, numărul meu e pe frigider.
Mă simt atât de vinovat pentru că te las așa singură după...
Sunt în regulă. Am mult de studiat.
Așa este. Apucă-te de lucru.
O să mă întorc...
pe data de doi.
Ne vedem la anul.
1954!
Floarea soarelui. Vincent van Gogh. 1888.
A pictat ce a simțit, nu ceea ce a văzut.
Oamenii nu l-au înțeles. Li s-a părut copilăresc și crud.
Le-a luat ani întregi să recunoască tehnica lui,
să vadă felul în care pensula lui făcea parcă să se miște cerul în timpul nopții.
Și cu toate astea nu a vândut nici o pictură în viața lui.
Acesta este autoportretul lui.
Nu există camuflaj, nici romantism. Sinceritate.
-După 60 de ani, ce e cu el?
Atât de renumit, că toată lumea are o reproducere după picturile sale.